Mørke skyer trækker sig sammen
1. september 1939.
Tyske tropper trænger dybt ind i Polen og vinder en hurtig sejr.
Tyve år før havde deres forældre også været på march -
- men som en slagen hær på vej tilbage til deres hjemland.
I november 1918, efter fire års verdenskrig -
- blev den tyske kejser Vilhelm 2. tvunget til at abdicere.
Hans hære var blevet tvunget i knæ af de allieredes ubarmhjertige offensiv.
Hans folk var truet af sult.
Men der var allerede ved at opstå en farlig myte.
Tyske generaler og soldater hævdede, at de ikke var blevet slået i kamp -
- men var blevet forrådt af deres egne feje politikere.
Kl. 11 om formiddagen den 11. november 1918 -
- den ellevte time på den ellevte dag i den ellevte måned -
- sluttede 1. verdenskrig.
Måneden efter ankom præsident Woodrow Wilson til Europa -
- hvor han lovede at skabe en ny verdensorden.
Han overtalte verdens ledere til at gå med i et nyt Folkenes Forbund.
I Versailles blev man enige om, at fra nu af -
- skulle konflikter mellem landene løses gennem debat i Forbundet.
Europas folk blev befriet.
Det østrig-ungarske rige blev opløst -
- og nye nationer opstod:
Østrig, Polen, Ungarn -
- Tjekkoslovakiet, Jugoslavien, Letland, Litauen og Estland.
Tyskland selv blev stærkt reduceret.
I denne proces skjulte der sig en tidsindstillet bombe.
Ikke alle fejrede fødslen af lande som Tjekkoslovakiet.
I flere af landene levede der store tyske mindretal.
Ønsket om at genforene tyskerne -
- skulle komme til at hjemsøge Europa.
Det krigshærgede Tyskland måtte tåle endnu en ydmygelse.
Landet blev tvunget til at betale 6 milliarder pund -
- i krigsskadeserstatning til Frankrig og England.
Da Wilson vendte tilbage til Amerika -
- faldt hans nye verdensorden straks fra hinanden.
USA's Kongres ville ikke inddrages i en ny krig i Europa.
Folkenes Forbund blev afvist, og USA trak sig tilbage i isolationisme.
Tyskland var forandret. Det var stadig Europas største land -
- men det militaristiske monarki var borte. Det var blevet et demokrati.
Den nye Weimarrepublik -
- fik hurtigt store problemer.
Der udbrød gadekampe mellem nationalister og kommunister.
I 1923 blev landet hærget af en hyperinflation -
- som nåede op på 100% om måneden.
Jævne mennesker mistede hele deres opsparing.
Det skabte grobund for en ny type demagogiske højrefløjspolitikere.
Deriblandt Adolf Hitler.
Hitler var født i Østrig. Han havde kæmpet tappert -
- som soldat i 1. verdenskrig og var blevet tildelt Jernkorset.
Da han vendte tilbage til Tyskland, bosatte han sig i München.
Hans flammende talegaver gav ham kontrollen -
- over det lille nationalsocialistiske parti.
I oktober 1923 forsøgte Hitler og hans lejesvende -
- et væbnet kup mod Weimarregeringen.
Det slog fejl, og han fik ni måneders fængsel.
I fængslet skrev han en bog, 'Mein Kampf' -
- hvori han gav jøderne skylden og krævede -
- at Tyskland genvandt sin styrke og søgte nye territorier i øst.
Han satte sig for at gøre nazisterne til et disciplineret politisk parti.
Fra nu af ville han udnytte det demokratiske system til at få magt.
I de næste fem år havde Weimarrepublikken fremgang.
Støtten til de yderliggående partier svandt ind.
Men pludselig opstod chancen for Hitler.
I oktober 1929 krakkede børsen i USA.
Milliarder af dollars blev tabt -
- og den økonomiske krise bredte sig til hele verden.
I Tyskland var der over seks millioner arbejdsløse.
Kun de yderliggående politikere syntes at tilbyde en løsning.
Politikere som Hitler.
I 1931 var hans nazister blevet til en massebevægelse.
De havde deres egne brun-skjortede bøller -
- SA-enhederne, som der var næsten tre millioner af.
Ved valget i 1932 blev nazisterne det største parti -
- i det tyske parlament, Rigsdagen.
Hitler nægtede at indgå i en koalition og lammede parlamentet.
For at bryde dødvandet udnævnte Hindenburg ham til rigskansler -
- i januar 1933. Hitler var nu regeringsleder.
En måned efter nedbrændte Rigsdagen.
Hitler gav kommunisterne skylden og forlangte særlige beføjelser.
Dem brugte han til at forbyde alle andre politiske partier.
I august 1934 døde præsident Hindenburg.
Hitler udnævnte sig selv til præsident.
Han var nu enevældig leder. Tysklands Fører.
Til at begynde med var der intet, der røbede, hvad der skulle komme.
Føreren koncentrerede sig om at genopbygge Tysklands økonomi.
Han brugte millioner på offentlige arbejder, blandt andet Autobahn'en -
-for at nedbringe arbejdsløsheden.
Men Hitler brugte i al hemmelighed mange penge på at genopruste.
Versailles-traktaten havde reduceret den tyske hær til 100.000 soldater.
Det var landet forbudt at have en luftstyrke, kampvogne og ubåde.
Den lille hær blev tredoblet.
I 1935 bekendte Hitler kulør.
Han præsenterede sit nye flyvevåben, Luftwaffe.
Det rådede over 2500 fly. Langt flere end England og Frankrig.
Arbejdsløsheden faldt, og nazisterne blev kolossalt populære.
Således opflammet foretog Føreren sit første ekspansionistiske træk.
I 1935 generobrede han Saarland ved den franske grænse -
- efter at man der havde stemt for at komme under tysk styre igen.
Et år efter sendte han tropper ind i Rhinland -
- en del af Tyskland, som var blevet demilitariseret i Versailles.
Mange følte, at Hitler blot tog, hvad der rettelig tilhørte Tyskland.
Hverken England eller Frankrig protesterede.
Under de Olympiske Lege i Berlin i 1936 -
- anså mange nazisterne for at være hårde, men retfærdige.
En regering, som genskabte landets stolthed og ikke truede nogen.
Der var selvfølgelig tegn.
Nürnberg-lovene forbød jøder at gifte sig med ariske tyskere -
- og fratog dem deres statsborgerskab.
De første trusler mod verdensfreden kom slet ikke fra Hitler.
Men fra en helt anden kant.
I begyndelsen af 1900-tallet var Japan allerede en militærmagt.
De havde besejret Rusland i krigen 1904-1905 -
- og kæmpet på de allieredes side under 1. verdenskrig.
Efter krigen blev Japan anerkendt som en stormagt -
- og landet meldte sig ind i Folkenes Forbund.
Politisk set var det et modsætningsfyldt land.
Nominelt et demokrati, men med stærke feudale traditioner.
Kejseren blev anset for at være en levende gud og landets sande leder.
Landet stod over for store økonomiske problemer -
- og befolkningstallet eksploderede.
Det havde ingen naturlige ressourcer til at støtte væksten i industrien.
Lederne måtte finde løsninger, og det gjorde de i Manchuriet.
I Manchuriet var der fede kornmarker og masser af kul og mineraler.
Det var et perfekt mål.
Der var i forvejen stationeret japanske tropper der.
Andre mulige mål var de europæiske kolonier:
Burma, Malaya og Hongkong, som blev styret af briterne -
- det franskstyrede Indokina og det Hollandsk Østindien.
På dette stadium måtte Japan gå forsigtigt frem.
De ville ikke tirre den anden stormagt i Stillehavet USA.
Trods alle sine antiimperialistiske sloganer -
- havde USA faktisk uofficielt et imperium i Stillehavet.
Filippinerne, Guam og flere andre øer var underlagt deres direkte styre.
USA var stærkt nok til at give sig i lag med Japan -
- men havde fået andre adspredelser, siden 1. verdenskrig sluttede.
Det var Amerikas jazztid.
I 1920'erne koncentrerede landet sig om at udnytte sine enorme ressourcer.
Det økonomiske opsving syntes ikke at have nogen ende.
Der blev skabt store formuer i industrien og på børsen.
Amerika lod til at være opslugt af sin forlystelsessyge.
Japans vokseværk i Stillehavet virkede som noget meget fjernt.
USA havde skåret kraftigt ned på sin hær efter 1. verdenskrig -
- og reducerede sin flåde sammen med England, Frankrig og Japan.
Det gav i realiteten japanerne søherredømmet i Stillehavet.
Så kom depressionen.
En fjerdedel af befolkningen mistede deres job.
Titusinder blev hjemløse og boede i barakbyer.
Nu var det ikke forlystelser, men nød, som tog opmærksomheden.
Nu kunne Japan skride til værks.
I 1931, uden at informere deres egen folkevalgte regering -
- erobrede japanske styrker Mukden, hovedstaden i Manchuriet -
- og indtog resten af territoriet.
En lydstat Manchukuo blev dannet med en marionetleder.
Henry Pu-Yi, Kinas sidste kejser -
- som abdicerede i 1911, blev revet ud af sin pensionisttilværelse.
I Genéve kom Folkenes Forbund nu på sin første alvorlige prøve.
Japan blev fordømt af alle, men de svarede brysk igen.
Japan finder det umuligt at acceptere -
- den beretning, som forsamlingen har tilsluttet sig.
Japanerne gik bare, og Forbundet indså pludselig -
- at de intet kunne gøre ved Manchuriet.
Japan blev udstødt internationalt, men de var ligeglade.
Landets ledere havde blikket rettet mod flere erobringer i Kina.
Det var bare at tage. Kina befandt sig i en tilstand af kaos.
Chiang Kai-sheks regering var låst fast i en konflikt -
- med Mao Zedongs kommunistiske parti.
Der var borgerkrig.
I 1936, forud for invasionen, indgik Japan en pagt med Hitler.
Hensigten var at sikre sig mod eventuelle angreb fra Sovjetunionen.
I juli 1937 fremprovokerede japanerne et sammenstød -
- med kinesiske tropper og invaderede landet.
I starten var kineserne overrumplede.
Men inden længe bed de fra sig.
Kommunisterne allierede sig endda med Guomindang.
Japanerne svarede igen med amfibie-landsætninger.
Sidst i 1937 havde de indtaget en stor del af Nordkina og kysten.
Japanerne kæmpede med uhørt brutalitet i denne krig -
- og bombede byer i flæng.
Vesterlændingene i Shanghai blev evakueret.
Byen blev siden belejret i tre måneder.
Shanghai led store skader.
Japanerne havde ingen medlidenhed med den indfødte befolkning.
Det var efter erobringen af Nanjing, Kinas daværende hovedstad -
- at de japanske styrker virkelig gik amok den 17. december 1937.
Over 300.000 civile menes at være blevet massakreret -
- efter et seks ugers orgie af voldtægter og vilkårlige drab.
Japanerne angreb også britiske og amerikanske krigsskibe.
Den 2. december 1937 fandt den værste hændelse sted.
Den amerikanske kanonbåd Panay blev sænket af japanske bombefly.
50 besætningsmedlemmer omkom.
På trods af dette nægtede vestmagterne at gribe ind.
Folkenes Forbund kunne intet stille op.
I USA ville præsident Roosevelt iværksætte en flådeblokade af Japan.
Det er blevet tydeligt, at nationers handlinger og politik -
- i andre dele af verden har vidtrækkende følger for os.
Briterne ville ikke være med til det af frygt for at få en krig.
Alt, Roosevelt kunne tilbyde, var et lån på $25 millioner -
- til Chiang Kai-shek til at købe våben for.
Selv om kommunisterne kæmpede sammen med Guomindang -
- holdt Sovjetunionen sig tilbage.
Det kom kun til lidt kampe langs landets egen grænse til Manchuriet.
Kina selv fik ingen hjælp og måtte kæmpe videre alene.
I løbet af 1938 indtog japanerne Canton -
- og tvang de kinesiske styrker længere mod vest.
AI retorikken i Folkenes Forbund -
- alle løfterne om at skride ind internationalt var intet værd.
På dette tidspunkt blev vestmagterne truet på langt tættere hold.
I dag er det let at grine af Benito Mussolini -
- Italiens fascistiske diktator. Alt det skaberi virker latterligt nu.
Men sådan virkede det ikke i 1922.
Dengang syntes Italien at være på randen af anarki.
Landet var splittet af strejker og konfiskationer af jord.
Den demokratiske regering så magtesløst til.
Krigsveteranen og journalisten Mussolini indtog et standpunkt.
Han stiftede det højredrejede nationalistiske parti, fascisterne.
En generalstrejke lammede landet i august 1922 -
- og Mussolini lod sine tilhængere marchere mod Rom.
Victor Emanuel 3. frygtede borgerkrig og bad ham danne regering.
Mussolini knuste hurtigt enhver politisk opposition -
- og gav sig selv diktatoriske beføjelser.
I 1922 virkede hans position sikker.
Parlamentet blev ikke valgt, men udnævnt.
AI magten lå hos det fascistiske storråd.
Mussolinis første handlinger gjorde ham umådelig populær.
Omfattende offentlige arbejder skaffede beskæftigelse -
- og omdannede Italiens infrastruktur.
Korruptionen blev udryddet, og mafiaen mere eller mindre elimineret.
Italiens væbnede styrker blev bygget op, deriblandt et moderne flyvevåben.
Mussolini søsatte en stærk flåde i Middelhavet -
- der var større end de britiske og franske middelhavsflåder tilsammen.
Italien klarede sig bedre gennem depressionen end de fleste lande.
Mussolini var en inspiration for hele verden.
Politiske ledere, ikke mindst Adolf Hitler i Tyskland -
- så det fascistiske system som et forbillede. Stærkt og målbevidst -
- i kontrast til Englands og Frankrigs svage demokratier.
Mussolini ville ikke kun beundres.
Han ville genskabe Romerriget.
Og han havde allerede fundet ud af, hvor han ville udvide sit rige.
Hans mål var Abessinien, nutidens Etiopien.
Italien havde i forvejen kolonier i Eritrea og Italiensk Somaliland.
I december 1934 fremprovokerede italienske styrker et sammenstød -
- med abessinske tropper i en oase i Ogaden-regionen -
- et godt stykke inde på abessinsk territorium.
Mussolini sendte forstærkninger til Eritrea og Italiensk Somaliland -
- og krævede, at Abessinien betalte krigsskadeerstatninger.
Abessiniens kejser, Haile Selassie -
- mødte op i Folkenes Forbund.
Han opfordrede til, at Forbundet levede op til sine idealer.
Et lille land blev truet af et andet medlem af Forbundet.
Det her var den ultimative prøve. Men Forbundet foretog sig intet.
Den britiske udenrigsminister, Anthony Eden -
-forsøgte at mægle mellem parterne, men det afviste Mussolini.
I oktober 1935 invaderede Italien Eritrea og Italiensk Somaliland.
De abessinske styrker kunne intet stille op mod en moderne hær -
- der var udrustet med artilleri og kampvogne.
Det italienske flyvevåben havde luftherredømmet -
- og for hårdt frem mod abessinerne.
De kastede også gasbomber, selv om de var blevet forbudt i Versailles -
- som "en forbrydelse mod menneskeheden".
Efter et halvt år var Abessinien løbet over ende.
Kejser Haile Selassie flygtede og gik i eksil.
I Genéve var Folkenes Forbund i en slem kattepine.
De indførte økonomiske sanktioner, men de havde ringe virkning.
Mussolinis aggression havde afsløret to ting:
Folkenes Forbund, det store håb for fremtiden, var magtesløst.
Og de to europæiske stormagter, England og Frankrig -
- havde mistet lysten til at tage kampen op.
1. verdenskrig havde ramt begge lande hårdt -
- og deres økonomier var aldrig rigtig kommet på fode igen.
Begge lande havde oplevet strejker og uroligheder -
- og massearbejdsløshed, også før depressionen.
Det kostede begge lande dyrt at overtage tidligere tyske kolonier -
- og mellemøstområderne, som var på osmannernes hænder før.
Frem for alt var begge lande traumatiseret -
- af de forfærdelige tab under 1. verdenskrig.
Ledere som Lloyd-George, Ramsay MacDonald og især Stanley Baldwin -
- ville holde England ude af fremtidige konflikter.
Trods de forfærdelige tab på Vestfronten -
- stod England med en stor og meget effektiv hær efter krigen.
Den blev reduceret til en lille, professionel styrke -
- som skulle overvåge det usammenhængende imperium.
Depressionen satte en stopper for enhver tanke om at modernisere hæren.
England stod økonomisk og militært svagt i optakten til krigen.
Franskmændene havde lidt endnu større tab under 1. verdenskrig.
Frankrig nærede mistro til tyskerne og bevarede en stor værnepligtig hær.
Fødselstallet var faldet i løbet af 1920'erne.
Der ville være mangel på mænd i slutningen af 1930'erne.
Den franske hær ville aldrig kunne blive lige så stor som den tyske.
Løsningen var at indstille sig på et rent forsvar.
Maginotlinjen, der bestod af en række befæstninger -
- løb langs med grænsen til Tyskland helt frem til den belgiske grænse.
Der forbandt den sig teoretisk med belgiernes planlagte befæstninger.
Denne nye militære indstilling -
- betød, at Frankrig kun var i stand til at føre defensiv krig.
De ville ikke kunne iværksætte et angreb mod Italien -
- selv om briterne havde kunnet sende støtte-tropper.
Og begge lande vidste, at deres flåder i Middelhavet -
- var Mussolinis nye flåde underlegen.
Da Italien erobrede Abessinien -
- var det fornuftigst at forholde sig i ro.
Det lå for langt væk. Det var andres problem.
Begge lande sloges nu med følgerne af depressionen.
Det virkede langt mere presserende.
Frem for alt blev de truet militært af en fjende tæt på dem selv.
Af et Tyskland, der var på vej frem igen og genoprustede.
Snart skulle Tysklands og Italiens magt blive demonstreret.
Det skete, da de støttede en anden diktator på vej op i Spanien.
I 1936 brød en borgerkrig ud i Spanien.
Den var usædvanlig brutal. Familier kæmpede mod familier -
- kommunister mod fascister, troende mod ateister.
I 1931 ville venstrefløjsregeringen afskaffe det gamle spanske monarki.
Kongen blev tvunget i eksil, og en republik blev udråbt.
I februar 1936 gik venstrefløjs- partierne sammen i Folkefronten -
- som skulle tage kampen op med højrefjøjen i valget.
Folkefronten vandt med et snævert flertal.
Reformerne var beskedne, men strejker og jordkonfiskationer -
- fik højrefløjen til at frygte for en kommunistisk magtovertagelse.
Officerer i den konservative og katolsk prægede spanske hær -
- overvejede muligheden for et kup.
En af dem var general Francisco Franco -
- der var chef for de spanske styrker på De Kanariske Øer.
Den 17. juli 1936 -
- gjorde hærenheder i den spanske koloni Marokko mytteri.
Franco gik med og proklamerede en ny nationalistisk bevægelse -
- som skulle redde Spanien fra kommunismen.
Garnisoner i det spanske hovedland gik med i oprøret.
Folkefronten indkaldte frivillige til at forsvare republikken.
Frontlinjerne var blevet trukket op.
Franco havde problemer i starten.
For at komme over til Spanien skulle hans hær krydse Gibraltar-strædet.
Han vendte sig til den ene person, som måske kunne hjælpe: Adolf Hitler.
Hitlers nye Luftwaffe dannede nu en luftbro -
- og fløj Francos kampvante Veteraner til det sydlige Spanien.
På dette stadium syntes republikken stadig at have overtaget.
De militære opstande i Madrid og Barcelona blev hurtigt knust.
Republikken havde stadig kontrollen over den østlige del af landet.
Francos nationalister blev begrænset -
- til de nordvestlige og sydlige dele af Spanien.
Denne situation ændrede sig -
- da Hitler og Mussolini begyndte at sende tropper og våben.
Den tyske diktator greb lejligheden til at teste sit nye udstyr -
- og udvide de væbnede styrker.
Panzer-kampvogne blev sendt af sted sammen med 12.000 soldater.
Luftwaffe sendte sin Condor-legion -
- som bestod af hypermoderne bombefly og jagere.
Mussolini sendte et 'frivilligt' korps -
- på 50.000 mand og over 700 fly.
Republikken bad forgæves England, Frankrig -
- og Sovjetunionen om hjælp.
London og Paris var bange for at udløse en europæisk krig.
De erklærede en ikke-interventionspolitik.
Det tilsluttede Tyskland og Italien sig på kynisk vis.
Da det stod klart, at de stadig sendte våben til nationalisterne -
- meddelte Josef Stalin, at han ville hjælpe republikken.
Stalin var bekymret for fascismens fremmarch i Tyskland.
For Hitler var kommunismen nazismens ultimative fjende.
For Stalin var borgerkrigen en måde at binde Tyskland og Italien på -
- mens han opbyggede Sovjetunionens militære styrke.
700 militærrådgivere blev sendt ud -
- sammen med kampvogne og jagerfly.
Det kunne dog ikke måle sig med den støtte, Franco havde modtaget.
Den største støtte til republikken kom ikke fra et land -
- men fra frivillige: de internationale brigader.
30.000 amerikanere, briter, franskmænd og tyskere -
- meldte sig til kampen i Spanien.
Støttet af fascisterne kunne nationalisterne åbne to fronter:
Et fremstød mod Barcelona fra nord.
Og et fremstød mod Madrid fra syd ledet af Franco.
I slutningen af 1936 var Madrid omringet fra tre sider -
- og var praktisk taget under belejring.
Kampene var voldsomme -
- og der blev ofte begået frygtelige overgreb på civile.
Republikanerne forfulgte og dræbte romersk-katolske præster.
Nationalisterne dræbte alle, der blev beskyldt for at være kommunister.
Tyske og italienske fly angreb civile mål i flæng.
Madrid blev udsat for et voldsomt bombardement.
Den værste hændelse fandt sted i april 1937 -
- da den baskiske by Guernica blev udslettet -
- og 6.000 civile blev dræbt.
Det republikansk kontrollerede område blev stadig mere trængt.
De tapre, men dårligt trænede og dårligt udstyrede amatører -
- kunne ikke hamle op med Francos professionelle soldater -
- eller Italiens og Tysklands moderne våben.
Kampene omkring Madrid blev et symbol på venstrefløjens vilje -
- til ikke at lade sig knuse af et fascistisk diktatur.
Men den republikanske alliance smuldrede.
Kommunisterne og socialisterne gik efter at vinde en militær sejr.
De mere idealistiske anarkister og syndikalister -
- så krigen som en chance for at skabe en arbejderrevolution.
Konflikten slog ud i lys lue i maj 1937.
Anarkister og kommunister kom i kamp med hinanden i Barcelona.
Den republikanske sag blev svækket i fatal grad.
Sidst i 1938 havde nationalisterne lukket deres fjende inde -
- i en lille enklave omkring Barcelona -
- og i en anden enklave, der strakte sig fra Madrid østpå mod kysten.
Madrid holdt fortsat stand -
- men de internationale brigader blev trukket tilbage.
Stadig flere lande anerkendte nu Francos regering -
- mens hans styrker forberedte sig på det endelige angreb mod Madrid.
I slutningen af marts 1939 -
- efter næsten tre års udmarvende forsvarskamp -
- overgav hovedstaden sig.
En måned senere erklærede Franco formelt borgerkrigen for afsluttet.
Det tog mange år, før arrene efter borgerkrigen var helet.
På mange måder er de aldrig helet.
Internationalt blev Francos sejr over republikanerne en katastrofe.
Hitler og Mussolini blev bekræftet i troen på -
- at England og Frankrig var ude af stand til at modstå pres.
Stalin var fortvivlet over deres eftergivenhed over for fascismen.
Hitler så muligheden for at indlede den aggressive politik -
- han havde skitseret i 'Mein Kampf'.
Endda før den spanske borgerkrig sluttede, var hans hære på march.
Lige siden Hitler blev Tysklands kansler den 30. januar 1933 -
- var han begyndt at realisere sine langsigtede ambitioner.
Den 3. februar fortalte han sine topchefer -
- at hans endemål var at "erobre territorium i øst -
- og skånselsløst germanisere det".
De blev pålagt at forberede en massiv ekspansion.
Tyskland måtte ikke besidde kampvogne -
- men en hemmelig traktat med Sovjetunionen i 1923 -
- havde gjort det muligt at udvikle kampvogne og pansertaktikker.
Energiske unge tyske officerer som Heinz Guderian -
- studerede engelske teoretikere som Basil Liddell Hart og John Fuller.
De overværede de britiske øvelser på Salisbury Plain i 1920'erne.
Derfra fik de ideen til hurtige, mobile enheder -
- der kombinerede kampvogne, artilleri og infanteri -
- og kunne trænge hurtigt og dybt ind på fjendens territorium.
Hitler tog begejstret deres ideer til sig.
Den nye hær skulle have tre Panzer-divisioner.
Det nye flyvevåben, Luftwaffe -
- ledet af jageresset fra 1. verdenskrig, Göring -
- havde haft et skelet at bygge på.
I de år, hvor det var forbudt Tyskland at have et flyvevåben -
- havde man øvet sig ved at bygge civile fly.
Flybesætninger kunne findes i svævefly- og flyveklubber.
I marts 1935 afslørede Hitler eksistensen af Luftwaffe.
Han meddelte nu, at hæren skulle øges til 300.000 mand -
- og værnepligten blev genindført.
England og Frankrig protesterede svagt -
- over dette åbenlyse brud på Versailles-traktaten.
Men inden længe begyndte de langsomt at genopruste.
Indtil nu havde Hitler kun sat sig beskedne mål.
Han havde kun taget tilbage, hvad der var hans: Rhinland og Saarland.
Nu havde han et større mål i tankerne, hans hjemland, Østrig.
I 1934 havde østrigske nazister prøvet at tage magten -
-for at få landet genforenet med Tyskland.
Østrigerne talte tysk, selv om de aldrig havde hørt under Tyskland.
I februar 1938 blev endnu et nazistisk komplot afsløret.
Den østrigske kansler, Kurt von Schuschnigg, protesterede.
Hitler krævede, at Østrig holdt op med at behandle nazisterne dårligt -
- og blev forenet med Tyskland.
Schuschnigg udskrev straks valg -
-for at lade østrigerne stemme om deres selvstændighed.
Den 12. marts 1938, umiddelbart før valget -
- sendte Hitler sine tropper ind af frygt for et uheldigt valgresultat.
Overraskelsen og de nazistiske sympatisørers begejstrede velkomst -
- gjorde det til en ublodig invasion.
Få timer efter var Østrig inkorporeret i Det Tredje Rige.
For første gang var en suveræn nation -
- blevet indlemmet i et Stortyskland.
Endnu en gang undlod de vestlige demokratier at reagere.
I sommeren 1938 vendte han sig mod sit næste bytte, Tjekkoslovakiet.
Et stort tysk mindretal levede i den nordvestlige del af landet -
- et område, som blev kaldt Sudeterland.
Sudeter-tyskerne havde hørt under det gamle østrigske rige -
- men var blevet afskåret med dannelsen af Tjekkoslovakiet i 1919.
Det var den tidsindstillede bombe, der begyndte at tikke -
- ved underskrivelsen af Versailles-traktaten.
Hitler opfordrede sudeter-tyskerne til at kræve selvstyre -
- og truede den tjekkiske regering med magt, hvis den modsatte sig.
Regeringen svarede ved at beordre generel mobilisering -
- og forberedte sig på at gøre modstand.
Den tjekkoslovakiske hær var stor og veludrustet -
- og havde formidable fæstningsværker langs grænsen.
Hitler trak sig.
I begyndelsen af september, af frygt for truslen om krig -
-tilbød premierminister Neville Chamberlain at mægle.
Han mødte Hitler to gange. Diktatoren forsikrede ham om -
- at hvis han fik Sudeterland, havde han ikke flere territoriale krav.
I München den 29. september 1938, med Mussolini som mellemmand -
- enedes Frankrig og England om at give Tyskland Sudeterland -
- mod en formel erklæring fra Hitler om -
- at han ikke havde flere territoriale ambitioner.
Chamberlain vendte tilbage med et stykke papir, som han hævdede -
- "garanterer fred i vor tid".
Den 1. oktober besatte tyske tropper Sudeterland -
- og indtog de tjekkiske grænsefæstninger.
Hitler begyndte nu at tage bestik af sit næste mål: Polen.
Den nominelle grund var igen et tysk mindretal -
- som var blevet ladt i stikken efter Versailles-traktaten.
Hitler forlangte, at Gdansk kom under tysk kontrol igen -
- således at Østpreussen blev forbundet med resten af Tyskland.
Polakkerne afslog det, og Hitler tøvede.
Han var ikke helt klar til total krig -
- og han havde et mellemværende med Tjekkoslovakiet.
I marts 1939 bad den østlige del af landet, Slovakiet -
- som adskilte sig etnisk fra Tjekkiet -
- Hitler om hjælp til at opnå større uafhængighed.
Hitler kaldte den tjekkoslovakiske præsident, Emil Hácha, til Berlin -
- og truede ham til at stille sit land under tysk 'protektion'.
Tyske tropper marcherede ind i resten af landet uden at møde modstand.
Størstedelen af landet blev annekteret.
Slovakiet blev erklæret for at være et protektorat.
For første gang havde Hitler indtaget et ikke-tysktalende territorium.
Endnu en gang kom der kun spage protester fra England og Frankrig.
Han gentog nu kravet om, at Polen skulle afgive Gdansk.
Denne gang erklærede både Frankrig og England -
- at de ville erklære krig, hvis han angreb Polen.
Det tog Hitler sig ikke af på dette tidspunkt.
Han var sikker på, at de ville være svage og ubeslutsomme.
Stalin var også blevet stadig mere urolig over Hitlers aggression.
I april foreslog han en alliance med England og Frankrig.
Der skete kun små fremskridt i forhandlingerne.
Stalin besluttede, at der fandtes en anden løsning på den tyske trussel.
23. august kundgjorde Sovjetunionen og Det Tredje Rige -
- som alle troede var svorne fjender, en ikke-angrebspagt.
Ifølge aftalen skulle Polen deles mellem de to lande -
- og Stalin kunne frit overtage Estland, Letland og Litauen.
Den russiske trussel var fjernet, og Hitler beordrede sine styrker -
- til at forberede sig på en invasion.
Om aftenen den 31. august-
- forberedte Værnemagten sig på angrebet.
Føreren havde truffet beslutningen, som skulle kaste verden ud i krig.